Гръцките ни другари
те умоляват за битка с персийците.
Добре.
Ще се намери нещо и за тях.
Кажи на Даксос, че искам него и 20 от най-добрите му хора,
трезви и готови за следващото нападение.
Идват.
Поеми си въздух, Стелиос.
Да, господарю.
Приближават персийци.
Малък контингент.
Прекалено малък за нападение.
Капитане,
ти командваш.
Но... - Спокойно, стари приятелю.
Ако ме убият, цяла Спарта ще се вдигне на война.
Моли се, да са толкова глупави.
Моли се,
да имаме такъв късмет.
Освен това,
няма причина да бъдем нелюбезни.
Има ли?
Никаква, господарю.
Да позная ли?
Ти трябва да си
Ксеркс.
Леониде,
нека бъдем разумни.
Ще е печална загуба,
ще е лудост ако ти, храбри царю, и смелите ти бойци загинете
заради малко недоразумение.
Можем много да научим едни от други.
Не забеляза ли, че ви учим цяла сутрин?
Очарователно племе сте.
Предизвикателни,
дори когато сте обречени
и в присъствието на един Бог.
Не е мъдро да ми се противопоставяш, Леониде.
Представи си каква ужасна участ чака враговете ми,
Гръцките ни другари
те умоляват за битка с персийците.
Добре.
Ще се намери нещо и за тях.
Кажи на Даксос, че искам него и 20 от най-добрите му хора,
трезви и готови за следващото нападение.
Идват.
Поеми си въздух, Стелиос.
Да, господарю.
Приближават персийци.
Малък контингент.
Прекалено малък за нападение.
Капитане,
ти командваш.
Но... - Спокойно, стари приятелю.
Ако ме убият, цяла Спарта ще се вдигне на война.
Моли се, да са толкова глупави.
Моли се,
да имаме такъв късмет.
Освен това,
няма причина да бъдем нелюбезни.
Има ли?
Никаква, господарю.
щом бих пожертвал половината си хора.
А аз бих умрял за моите.
Гърците се гордеете с логиката си.
Съветвам те да я приложиш.
Помисли за прекрасните земи, които така упорито защитаваш.
Ако реша, ще ги опожаря.
Помисли за участта на жените ви.
Явно не познаваш жените ни.
Трябваше тях да доведа, съдейки по това което видях.
Ти имаш много роби, Ксерксе,
но малко бойци.
Скоро ще се страхуват повече от копията ми
отколкото от твоите камшици.
Не се страхуват от камшика,
а от боществената ми сила.
Но аз съм щедър Бог.
Мога да ти дам безкрайни богатства.
Ще те направя военачалник на цяла Гърция.
Ще водиш армията ми срещу ордите на Европа.
Атинянските ти съперници
ще коленичат пред теб.
Ти ще коленичиш само пред мен.
Наистина си щедър.
Ти наистина си
божествен,
царю на царете.
Само луд човек би отхвърлил такова предложение.
Но...
идеята за колениченето е...
Трябва да знаеш,
че от многото клане на твоите хора
получих неприятно схващане на крака, така че
ще ми е трудно да коленича.
Няма да има слава в твоята саможертва.
Ще изтрия спомена за Спарта от историята ви.
Всеки къс гръцка поезия ще бъде изгорен.
На всеки гръцки историк ще му бъдат извадени очите, а езикът му отрязан.
Изричането на името на Спарта или Леонид ще се наказва със смърт.
Светът няма да знае, че някога сте съществували.
Светът ще знае, че свободни хора са се изправили срещу тиранин,
че малко са застанали срещу много
и преди тази битка да е свършила,
че дори един Бог-цар може да кърви.
Добре се би днес
за жена.
Що се отнася до теб,
ако ме бяха ранили, можеше и да ме стигнеш.
Може би бях толкова напред,
че не си могъл да ме видиш.
Само ако си бил обърнат с гръб към гледката.
Завистта не ти приляга, приятелю.
По-живо, мъже!
Трупайте персийците нависоко,
защото, ако не се лъжа,
ни чака бурна нощ.
Бяхме свидетели на 500-годишната персийска армия на мрака.
С очи, тъмни като ноща.
С зъби, изпилени и остри.
Без човешка душа.
Личната охрана на самия Ксеркс, елитът на персийските бойци.
Най-смъртоносната бойна сила в цяла Азия.
Безсмъртните!
Богът-цар е допуснал фатална грешка.
От гордост.
Тя лесно се засяга и надхитрява.
Още преди да е настъпила умората
разяреният цар хвърля най-добрите си срещу нас.
Ксеркс е глътнал стръвта.
Спартанци, сега!
Безсмъртни.
Подлагаме прозвището им на изпитание.
Татко!
Царю!
Аркадци! Сега!
Напред!
Да им покажем какво можем.
Напред!
Викат и проклинят, удрят напосоки,
по-скоро бикове отколкото бойци.
Забъркват истинска каша.
Храбри аматьори. Правят каквото могат.
Безсмъртни.
Провалят се пред изпитанието на царя
и дори един човек, който се има за Бог,
усеща много човешка тръпка да го побива.
За нашия цар!
И за нашите славни мъртъвци!
Кого смее да ни изпрати още Ксеркс?
Вече нищо не може да ни спре!
Дори и царя си позволява да се надява на нещо повече от слава.
Налудничава надежда,
но все пак я има.
Срещу безкрайните ордите на Азия, срещу неравно съотношение.
Можем да се справим.
Можем да удържим Портите.
Можем да спечелим.
Съмва се.
Свистят камшици.
Варвари реват.
Отзад крещят.
Напред!
Отпреде гинат.
Очите ни стават свидетели на уродлива гледка
доведена от най-тъмните краища на империята на Ксеркс.
Когато силата не им помага,
идва ред на магиите им.
Стотици нации се спускат над нас.
Армиите на цяла Азия,
притиснати в този тесен процеп,
където броят им е без значение.
Умират със стотици.
Изпращаме обезглавените им трупове обратно в краката на Ксеркс.
Ксеркс е недоволен от пълководците си.
Той ги поучава.
Ксеркс изпраща чудовищата си от другия край на света.
Но те са тромави зверове,
а персийските трупове са хлъзгави.
Още ли си тук? - Някой трябва да те наглежда.
Не сега, защото съм зает.
Прегрупирай се!
Астинос!
Сине!
Астинос!
Не!
Денят продължава.
Губим малко хора,
но всеки паднал е приятел или близък.
След като вижда обезглавения труп на младия си син,
капитанът нарушава дисциплината.
Подивява, жаден за кръв.
Болезненият рев на капитана по загиналия му син
е по-сраховит и от най-злокобните тъпани.
Необходими са трима за да го удържат и върнат обратно.
Денят е наш.
Никой не пее песни.
Боговете ти са жестоки, щом са ти придали този облик, Ефиалт.
Спартанците също.
Жестокост е да те отхвърлят.
Но аз съм милосърден.
Всичко, което си пожелаеш,
всяко щастие, което си представиш,
всяка наслада, отказана ти от гърците и грешните им богове,
ще ти изпълня.
Защото аз съм милосърден.
Приеми ме като твой цар и бог.
Да.
Отведи войниците ми по пътеката, която води към проклетите спартанци
и насладите ти ще са вечни.
Да, искам всичко.
Богатство,
жени
и още едно нещо.
Искам доспехи.
Добре.
Ще видиш,
че съм милосърден.
За разлика от жестокия Леонид, който те иска изправен,
аз изисквам единствено
да коленичиш.
Прекрасна нощ.
Да, но не съм те повикала за празни приказки, Терон.
В това съм сигурен.
Никога не си пестяла думи с мен.
Мога ли да ти предложа нещо?
Може би питие?
Отрова?
Трябва да те разочаровам. Вода е.
Казаха ми, че са ти уредили среща със Съвета.
Да.
Трябва ми помоща ти за да изпратим армия в подкрепа на царя.
Да.
Виждам двама ни рамо до рамо.
Политикът и жената-боец в един глас.
Но защо да го правя?
Ще докажеш, че цениш цар, който се бие за водата, която пием.
Права си.
Но това е политика, а не война.
Леонид е идеалист.
Такива като теб изпращат мъже на гибел за собствени облаги.
Твоят съпруг, нашият цар, поведе 300 от най-добрите ни към сигурна смърт.
Той наруши законите ни
и тръгна без одобрението на Съвета.
Аз съм просто реалист.
Ти си опортюнист.
Грешиш също като Леонид, ако си мислиш, че мъжете нямат цена.
Не всички са създадени равни. Това е спартански кодекс,
моя малка царице.
Възхищавам се на страстта ти.
Но не си мисли че ти,
една жена,
била тя и кралица ще може да влезе в Съвета и да обори мъже.
Съветът е мой.
Все едно съм го създал с тези ръце.
Мога още сега да изцедя живота от теб.
Ще се изправиш пред Съвета, но думите ти ще ударят на глухо.
Леонид няма да получи подкрепления,
а ако се завърне без моя помощ,
ще отиде в затвор или по-лошо.
Обичаш ли твоята Спарта?
Да.
А царя ти?
Обичам го.
Съпругът ти се бие за страната си
и за любимата си.
Ти какво имаш да предложиш
в замяна на думата ми, че ще изпратя армията ни на север?
Какво иска един реалист от царицата си?
Мисля, че знаеш.
Това няма да свърши бързо.
Няма да изпиташ наслада.
Аз не съм твой цар.
Дилиос.
Надявам се, че тази драскотина
не те е направила безполезен.
Едва ли, господарю. Това е само едно око.
Боговете са ме дарили с второ.
А капитана?
Проклиня боговете и скърби сам.
Леониде!
Обречени сме. Обречени, ти казвам.
Унищожени. - Даксос! Успокой се!
Гърбат предател е отвел войниците на Ксеркс по скритата пътека.
Войниците ни се разбягаха без бой.
Битката свърши, Леониде.
Ще свърши, когато аз кажа, че е свършила.
До сутринта безсмъртните ще са ни обградили.
Горещите Порти ще паднат.
Спартанци!
Пригответе се за слава!
Слава?
Да не си полудял?
Няма начин за прослава.
Отстъпваме или се предаваме
или умираме.
За нас изборът е лесен, аркадецо.
Спартанците никога не отстъпват!
Спартанците никога не се предават!
Върви и го разгласи.
Нека всеки грък чуе за това.
Нека всеки един от тях да погледне в душата си.
И като си започнал,
погледни и в своята.
Хората ми ще си тръгнат с мен.
Успех, Леониде!
Деца!
Деца мои.
Съберете се.
Не отстъпваме.
Не се предаваме.
Това е
спартански закон.
И по спартански закон ще се изправим и ще се бием
и ще умрем.
Започва нова епоха.
Епоха на свобода.
И всички ще узнаят,
че 300 спартанци,
до последения си дъх,
са я защитили.
Приятелю.
Живял съм цял живот
без угризение до този миг.
Не защото синът ми
даде живота си за страната си,
но не успях да му кажа, че го обичах най-много от всичко,
че стоеше до мен с чест,
че носеше най-доброто в мен.
Сърцето ми скърби за загубата ти.
Сърце?
Изпълнил съм сърцето си
с омраза.
Това е добре.
Дилиос.
Да се поразходим.
Да, господарю.
Но господарю, аз съм здрав и готов за битка.
Така е. Ти си един от най-добрите.
Но имаш и талант неприсъщ на друг спартанец.
Ти ще предадеш последните ми заповеди на Съвета.
Насила, ако трябва.
Разкажи им историята ни.
Накарай всеки грък да узнае
какво се е случило тук.
Ще имаш много да разказваш.
Разкажи за победата.
Победата?
Да, господарю.
Господарю,
а съобщение за...
За царицата?
Без думи е.
Стотици си тръгват.
Шепа остават.
Само един поглежда назад.
Спартанци!
Пригответе закуска и яжте бързо,
защото нощес ще вечеряме в ада!
Предоставям думата на съпругата на Леонид, царицата на Спарта.
Какво е това?
Членове на Съвета,
стоя пред вас не само като ваша царица.
Стоя пред вас като майка.
Стоя пред вас като съпруга.
Стоя пред вас като спартанска жена.
Стоя пред вас с голяма смиреност.
Не съм тук от името на Леонид.
Делата му говорят повече от всяка моя дума.
Тук съм от името на гласовете, които не се чуват.
Майки, дъщери, бащи и синове,
300 семейства, които кървят за правата ни
и за принципите върху които е изградено това място.
Ние сме във война, господа.
Трябва да изпратим цялата спартанска армия в подкрепа на царя
не само в наша защита, но и в името на децата ни.
Изпратете армията за опазването на свободата,
за справедливоста,
в името на реда и закона,
в името на разума,
но най-вече изпратете армията ни в името на надеждата.
Надежда, че царят и хората му няма да бъдат забравени от историята,
че тяхната смелост ще ни обедени,
че ще станем по-силни в резултат на делата им
и че вашият избор днес ще отрази тяхната смелост.
Ще изпратим армията.
Трогателно.
Красноречиво.
Пламенно.
Но това не променя факта, че съпругът ти ни доведе до война.
Грешиш.
Ксеркс доведе войната, а преди него - баща му Дарий при Маратон.
Персийците няма да спрат,
докато домът ни не се превърне в камъни и хаос.
Този Съвет не се нуждае от урок по история, царице.
А какъв урок би искал?
Да изброявам ли всичките?
Чест.
Дълг.
Слава.
Ти говориш за чест?
Дълг?
И слава?
А за прелюбодеяние? - Как смееш?
Как смея?
Погледнете я.
Внимателно.
Тя е същинска измамница.
Не си играй с членовете на този свещен Съвет, царице.
Само преди часове, ти самата, ми се предложи.
Ако бях по-слабоволен мъж,
все още щях да нося мириса й.
Това е възмутително! - Двуличникът проговори.
Не получи ли и ти подобно заплащане,
което прие в замяна на тази среща със Съвета?
Това е лъжа. - Така ли?
Не го ли покани във спалнята на царя?
В леглото, където се опита да преговаряш с мен и то много буйно.
Изглеждате потресени.
Подкуп на плътта, господа,
докато в същото време съпругът й сее анархия и война.
Думите убягват дори и на най-хапливия език,
моя малка блудна царице.
Какво царско поведение.
Отведете я оттук преди да ни е заразила
с нейното безсрамие и подлост.
Това няма да свърши бързо.
Няма да изпиташ наслада.
Аз не съм твоя царица.
Предател?
Предател!
Леониде,
моите поздравления!
И похвала!
Превърна гибелта си в победа.
Въпреки нетърпимото ти високомерие,
Богът-цар е възхитен от спартанската смелост и бойни умения.
Ще бъдеш мощен съюзник.
Послушай го, Леониде.
Използвай разума си.
Помисли за хората си.
Умолявам те.
Послушай сънародника си.
Той ще потвърди щедростта на Божествения.
Въпреки неколкократните ти обиди,
въпреки богохулничеството ти,
господарят на гостоприемството е готов да ти прости всичко
и нещо повече - да възнагради службата ти.
Ти се биеш за земите си.
Задръж си ги.
Ще се биеш за Спарта.
Ще бъдеш по-богат и могъщ от всякога.
Ще се биеш за родството си.
Ще бъдеш провъзгласен за военачалник на цяла Гърция.
Ще отговаряш само пред единствения господар на света.
Леониде,
победата ти ще е пълна
ако свалиш оръжието си
и коленичиш пред свещения Ксеркс.
Изминаха повече от 30 години от ноща с вълка и зимния студ
и сега както и тогава,
не го обвзема срах,
а само неспокойство,
изострено обоняние.
Хладният морски полъх, галещ потта по тялото му.
Крясъците на лешоядите,
наслаждаващи се на хилядите плаващи трупове.
Спокойното дишане
на 300-те от глутницата му,
готови да умрът за него
без никакво колебание.
Всеки един от тях
готов да умре.
Шлемът му пречи.
Щитът му тежи.
И копието ти.
Ти там,
Ефиалт.
Живей завинаги.
Леониде, копието ти!
Стелиос!
Изкормете ги!
Шлемът му пречеше, стесняваше полезрението му,
но той трябва да види надалеч.
Щита му тежеше,
изкарваше го от равновесие,
а целта му е далеч.
Казват, че ние спартанците, сме потомци на самия Херкулес.
Безстрашно Леонид доказва кръвното ни родство.
Неговият рев е дълъг и оглушителен.
Царю.
За мен е чест
да умра до твоето рамо.
За мен е чест, че живях
до твоето.
Царице моя!
Съпруга моя,
любов моя...
Помнете ни.
Най-простата заповед на един цар.
Помнете защо загинахме.
Той не очакваше почести,
нито песни,
нито паметници, нито стихове за война и храброст.
Желанието му бе просто.
Помнете ни.
Така ми каза.
Такава бе надеждата му.
Ако свободна душа мине покрай този край
през безбройните столетия, които предстоят,
нека всички наши гласове
да ти нашепват от неостаряващите камъни.
Разкажи, че тук лежи спартанец,
че тук,
по спартански закон, почиваме ние.
Така царят ми умря
и братятата ми умряха
едва преди една година.
Дълго обмислях загадачните царски думи за победата.
Но с времето, те се потвърдиха.
Защото от свободен грък на грък
се предаваше вестта,
че безстрашно Леонид и неговите 300,
толкова далеч от вкъщи,
отдадоха живота си
не само за Спарта, а за цяла Гърция
и обещанието, което тази срана е дала.
Сега,
тук на този грапав къс земя на име Платея
ордите на Ксеркс ги чака разгром!
Насреща варварите идват.
Чуйте как ужас здраво
сърцата им обхваща.
Познават безмилостният ужас от мечове и копия на 300,
но сега погледът им ще съзре
10 000 спартанци начело на 30 000 свободни гърци.
Врагът ни превъзхожда тройно,
прекалено много.
Днес ще освободим света от мистика и тирания
и ще тръгнем към бъдеще по-светло от всяко минало.
Защитници!
За Леонид и неговите храбри 300!
За победата!
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: dimi123